![El riu Serpis](https://www.elcami.cat/sites/default/fitxers/styles/banner/public/nodes/images/assut_de_moru_al_serpis.jpg?itok=gUh2zdnb)
Caminada del Grup de Caminants pel Comtat i la Safor: de l'Orxa a Vilallonga
Caminada de l'Orxa a Vilallonga- Brancal del Serpis i el Vernissa .13-1-2018.
Ens vam trobar a l'Orxa per deixar cotxes i després vàrem anar cap a Vilallonga. Vam Arribar a l'Orxa i ens vam trobar a la plaça, vam fer el rogle inicial i vam eixir a peu cap a Vilallonga. Mentre caminàvem una muntanya se'ns va situar de fons del carrer, era el Benicadell, ara el trobàvem amb el seu vessant recordant un immens reguer. El dia estava núvol i no havia eixit el sol, vam eixir del poble, de seguida alçàvem la vista i veiem el castell de Perputxent, que captiva la nostra mirada, el qual és trobava al nostre davant molt prop del poble. Tot i que estava en runes encara podíem veure alguna torre i algun mur. Vam creuar el riu Serpis que seria un company de viatge durant tot el camí. Després de passar par una antiga fàbrica de paper hi vam arribar a la via verda, que seguiríem tot el recorregut fins arribar a Vilallonga.
El tren d'Alcoi a Gandia:
El camí era fàcil i molt planer ja que resseguiríem l'antiga via del tren. La història d'aquest ferrocarril començà l'any 1887 per comunicar Alcoi i Gandia i facilitar la industrialització i el desenvolupament d'aquestes dues comarques, i per així poder traure els productes manufacturats cap a la costa i les matèries primeres als punts on es necessitaven. Ara resten tot un seguit d'infraestructures d'aquella època. Per ser l'empresa britànica, era anomenat popularment el tren dels anglesos.
També veurem una sèrie de fàbriques de llum que aprofitaven el cabal del riu per transformar l'energia de l'aigua en llum, i que antigament moltes van ser molins. També trobarem estacions, ponts, la mateixa via verda, túnels, que són part de la vida d'aquell passat i en aquesta caminada aniríem descobrint. A part d'un paisatge espectacular format per aquesta vall del Serpis. Després de fer un trosset de via verda sota els pins, prompte ja ens vam abocar al riu Serpis on la vista de l'aigua ens acompanyava.
Al cap de poca estona ens desviàvem a la dreta per una sendeta i ens vam aturar a una font i una bassa, era la font de la Bassa o la font dels Boters. Vam fer una aturada per esmorzar i fer-nos alguna foto de grup.
Seguíem fent el Camí per vora el Serpis. Les imatges espectaculars del riu, la verdor de les muntanyes i en general el paisatge no ens van deixar de sorprendre.
En un punt de la via verda ens vam desviar per veure l'assut del Forn o de l'Infern. El salt d'aigua li donava una màgia a l'antic assut.
En seguir el Camí vam veure una construcció a la nostra esquerra, era una antiga estació o construcció relacionada amb la via del tren. Vam seguir i ens vam trobar dues construccions més, una altra caseta i una construcció rodona, de pedra, molt interessant, que segons ens va dir Xavi ; antigament dalt hi posaven un dipòsit per omplir d'aigua la màquina de vapor.
Vam seguir pel costat del riu, ara arribàvem a la fàbrica de l'Infern, ens vam desviar per una sendeta per veure l'ermita que hi havia al costat, l'ermita de la Immaculada (s.XIX).
En arribar a la part mes alta just dalt de la fàbrica de l'Infern vam veure algunes basses i comportes rovellades pel temps.
Vam seguir per la via verda i la propera sorpresa que ens trobàvem va ser el que quedava de l'antic pont de Ferro, ara sols hi havia les pilastres, però la passarel·la que comunicava les dues vessants havia desaparegut, una altra construcció en runes es suma a les edificacions relacionades amb el ferrocarril.
Després de travessar un túnel arribàvem per vora riu a veure l'assut de Morú.
Una mica més enllà ens trobàvem un panell on ens indicava el racó del Duc, i la història del trenet que havíem esmentat abans. Arrapada a la muntanya podíem veure la fàbrica del racó del Duc.
Prop de la fàbrica del Duc trobàvem una inscripció i una data 1708, un any després de la batalla d'Almansa i que les tropes borbòniques conqueriren el nostre país, la inscripció feia esment a un maulet de la zona.
Vam veure un darrer assut al riu Serpis i una altra vegada un pont on faltava la passarel·la sobre el riu. En algun dels panells esmentats darrerament recordava veure una fotografia amb el tren passant per sobre el pont.
Finalment vam arribar al poble. Una de les sorpreses en arribar a la població van ser els trencadissos de colors escampats per tot el poble formant part de canterelles, escales, jardineres, als mateixos llavadors, totes aquelles rajoletes esmicolades i posades curosament fent formes i colors feien d'aquell poble un encant i el plaer dels vianants, després vàrem anar a dinar.
Xavi havia parlat amb el del bar perquè ens prepararen un bon menú, vàrem tastar un bon plat de blat picat, molt típic també de la comarca veïna de la Marina per la tradició morisca.
Xavi ens va contar d'on venia aquella tradició tan peculiar del blat picat, més tradicional de la Marina i no tant de la Safor. Vilallonga va ser repoblada per Mallorquins vinguts de les Valls de la Marina i segurament amb ells van portar el blat picat.
Després de dinar vàrem iniciar la visita cultural de Vilallonga, guiada per la regidora de cultura de Vilallonga. Vàrem segellar el carnet amb l'encuny de l'ajuntament i després vàrem iniciar la caminada al passeig envoltat per magnòlies, on ens vam presentar els nostres guies que ens acompanyarien i ens mostrarien el poble; Mari Carmen i Fernando.
En arribar davant de la casa de la cultura vàrem fer un rogle i ens van explicar que era un edifici modernista que va ser pairal de Prevere Antonio Giner i col·legi de senyoretes en els anys 40, regentat per les germanes de la caritat de Santa Anna, que el van ocupar fins als anys 80, passant posteriorment a ser casa de la cultura.
En fer l'explicació va eixir el conflicte del nom del poble. És un nom relativament modern ja que sorgeix per la unió de tres poblacions, el nom correcte en català és Vilallonga, però la gent major al poble el coneix com "Villalonga", que és com seria la forma en castellà. Hi ha debat en el nom, i moltes vegades utilitzen les dues , però la major part de la gent major li diu Villalonga. Fa molts anys eren 8 pedànies però després es van quedar en tres pobles; l'Alcúdia, Cais, i la Font, com hem dit són els tres pobles que s'uneixen per formar Vilallonga.
Vam passar per la plaça Vicent Esteban, aquest home com tornarem a esmentar més endavant era un símbol al poble, era un home major que feia una catifa utilitzant sorra de colors a l'església, sempre dintre d'escenes religioses , però és un treball molt minuciós i per les fotos que ens van mostrar d'una vàlua impressionant.
En la nostra visita passàvem per un panell sobre ferro que mostrava el nom de Cais, com hem dit era una de les tres alqueries islàmiques que van existir en època medieval. Tot i que hi ha restes anteriors, era una tribu àrab anomenada Qais, que vingueren cap al segle VII i foren expulsats al segle XVII, quan l'expulsió dels moriscos.
Els nous pobladors es van dedicar a la canya de sucre, el blat , els cereals, així com el conreu de figueres i moreres.
Vam seguir per una façana on hi havia el nom de FAMA. Estranyats preguntem, són les sigles de Festes Alternatives de la Mare de Déu d'Agost.
Passàvem per la xicoteta església de Sant Llorenç, segons ens conten van cremar al sant, per això portava la graella a les mans.
En algunes façanes veiem taulells molt ben dibuixats que feien referència als premis als carrers millor engalanats.
Pel camí anàvem escrivint allò que trobàvem de profit, segons deien en aquell poble a les crispetes, roses o mongetes els deien esclafites.
Arribàvem a una antiga casa restaurada que es deia Babel, segons ens conten a la part interior cada habitació està dedicada a una cosa, tenen una altra casa que també és dels mateixos amos i era una antiga almàssera.
També ens conten que Vilallonga va tenir cinema abans que Gandia i que es deia Cervantes.
Ara ens apropàvem als llavadors o safareig, segons ens expliquen hi havia una dona que anava a rentar els tramussos i tots els xiquets venien a picar. La dona més matinera es posava la primera i tenia l'aigua més neta i tal com anaven venint anaven posant-se al darrera, de manera que les més matineres eren les que trobaven l'aigua més neta.
El barranc de la Moreda separava els antics pobles de l'Alcúdia i de la Font, i la plaça de la Mola era on venien antigament el homes per llogar-se a jornal.
La Mare de Déu de la Font, diu la llegenda, que van trobar una caixeta flotant a l'aigua a contracorrent, duia una talla policromada, era mauleta ja que era de 1712. Durant una època de sequera van posar la figureta en un altar i va començar a brollar aigua.
Durant la Guerra Civil la van amagar perquè no la trobaren, i després la van traure, tot el món preguntava on estava. Assenyalaven a una gitana, però ella no la tenia.
Ara arribàvem a l'antic nucli de la Font, ara un barri de Vilallonga més cèntric, el que havia patit més reformes urbanístiques durant els segles XIX i XX .
L'aigua és l'element que havia tingut més rellevància a la Font, amb la introducció d'espècies orientals com l'albergínia , dàtils, safrà, carxofes i nous i la introducció de tècniques agrícoles al segle VIII. Així com la transformació d'una xarxa de sèquies, des de la Font dels setze "Xorros".
Es també el nucli de totes les manifestacions culturals de Vilallonga, així com on es troben els principals elements patrimonials;l'església dels Sants Reis, la capella de la Mare de Déu de la Font o l'edifici del Gran Café " Centro".
En acabar vàrem arribar a l'església, allà ens varen explicar una mica millor la història de les catifes del Corpus, en principi eren de flors però ara les feia de sorra de colors barrejada amb pigments, són uns 90 metres quadrats de catifa que cobreixen tot el terra de l'entrada de l'església. És un treball espectacular i són úniques, la desgràcia és que sols depèn de l'artistaVicent Esteban que té 85 anys i de moment no hi ha ningú que puga heretar la seua saviesa, vàrem preguntar per pujar al campanar però no va poder ser, van dir que era perillós i ens podíem electrificar.
Després d'un dia que ens va omplir amb moltes vivències més, amb paisatges, gastronomia, cultura i art i saber-ne molt més d'aquest racó del nostre país vàrem tonar a casa.
Podeu trobar la traça de la caminada del wikiloc al nostre enllaç.
Eixim de L'Orxa |
L'Orxa amb el Benicadell al fons |
Fem Camí amb el castell de Perputxent al davat |
Creuem el riu Serpis |
Castell de Perputxent |
Fem Camí per la via verda |
Caminem entre muntanyes per l'antiga via verda |
Veiem el riu Serpis |
Font de la Bassa o dels Boters |
Foto del grup de Caminants i darrera la bassa |
El riu Serpis, entre penya-segats |
El riu Serpis sempre al costat |
Fem camí a la Via verda, entre el penya-segat i el riu |
L'assut del Forn o de l'Infern |
Antiga caseta del ferrocarril |
Fem Camí cap a Vilallonga |
El riu Serpis, encaixonat |
El riu Serpis i la via verda |
Una caseta del ferrocarril |
Construcció rodona que aprofitaven per per posar el dipòsit d'aigua . |
Detall de la porta de la construcció per el dipòsit |
El Grup de Caminants i la fàbrica de l'Infern |
El riu Serpis i la fàbrica de l'Infern |
El riu Serpis |
Ermita de la Immaculada (segle XIX) |
El Grup de Caminants a la fàbrica de l'Infern |
Ermita de la Immaculada (segle XIX) |
Basses i comportes a la fàbrica de l'Infern |
Fem camí entre el penya´segat i el riu |
Pilastres de l'antic pont de ferro que travessava el riu. |
Caseta del ferrocarril |
Un dels túnels |
El riu Serpis |
L'assut de Morú |
l'assut de Morú |
La fàbrica del racó del Duc |
Piló i insígnia a un maulet |
Darrer assut |
Restes de l'estructura d'un pont |
Riu serpis prop de Vilallonga |
Trencadís a Vilallonga |
Trencadís a Vilallonga |
Font amb el trencadís |
Càntir folrat de trencadís |
El trencadís era la joia de Vilallonga |
Un caragol de trencadís |
Cartell del barri de la Font(un dels tres nuclis de població) |
Carrer de Vilallonga |
Trencadís |
Cartell de l'Alcúdia, antic nucli de població que formava Vilallonga |
Plat de blat picat |
El Grup de Caminants, comencem la visita guiada per Vilallonga |
La casa de la cultura |
Rajola dels premis als carrers engalanats |
Panell de barri de Cais |
Visita per Vilallonga |
L'ermita de Sant Llorenç |
Façana amb taulellets dels premis dels carrers engalanats |
Imatge de la trobada de la Mare de Déu de la Font |
La casa Babel |
Fernando a la visita guiada |
Imatge antiga dels llavadors de Vilallonga |
El Grup de Caminants a la font dels setze " Xorros" |
Font dels setze"Xorros" |
Capella de la Mare de Déu de la Font |
Interior de l'església de Vilallonga |
Església de Vilallonga |